Transabdominální ultrazvukové vyšetření v gynekologii
Transabdominal ultrasound examination in gynecology
Objective:
To present structured guidelines to transabdominal ultrasound examination in gynecology.
Subject:
Practical guide.
Setting:
Oncogynecological Center, Department of Obstetrics and Gynecology, Charles University in Prague – First Faculty of Medicine and General Faculty Hospital, Prague.
Subject and method:
After having gone over the now-a-days literature and summarized our experience, we present description of normal and more frequent and common pathological findings on transabdominal ultrasound.
Conclusion:
Entire examination takes usually a couple of minutes, but gives much more information to distinguish between potential causes of patient’s difficulties and allows for focusing an adequate diagnostic and therapeutic management.
Key words:
transabdominal ultrasound, differential diagnostics.
Autori:
Michal Zikán
; D. Fischerová; J. Sláma; I. Pinkavová; D. Cibula
Pôsobisko autorov:
Onkogynekologické centrum, Gynekologicko-porodnická klinika 1. LF UK a VFN, Praha, přednosta prof. MUDr. A. Martan, DrSc.
Vyšlo v časopise:
Ceska Gynekol 2011; 76(4): 252-257
Súhrn
Cíl studie:
Podat strukturovaný návod pro základní transabdominální ultrazvukové vyšetření v gynekologii.
Typ studie:
Sdělení pro praxi.
Název a sídlo pracoviště:
Onkogynekologické centrum, Gynekologicko-porodnická klinika 1. LF UK a VFN, Praha.
Předmět a metoda studie:
Po zpracování současné literatury a vlastní zkušenosti předkládáme popis normálního a nejčastějších patologických nálezů při transabdominálním ultrazvukovém vyšetření.
Závěr:
Samotné vyšetření zpravidla zabere pouze několik minut, může však podat důležitou informaci jak ve smyslu negativním – nezobrazujeme jinou než případně gynekologickou příčinu obtíží, kdy dovolí soustředit se na další cílenou diagnostiku a léčbu, tak ve smyslu pozitivním – odhalí pravděpodobné negynekologické příčiny obtíží, a lze tedy zajistit adekvátní péči pro pacientku neprodleně.
Klíčová slova:
transabdominální ultrazvuk, diferenciální diagnostika v gynekologii.
ÚVOD
Ultrazvuk představuje dobře zvládnutou a dostupnou vyšetřovací metodu, která má nenahraditelné místo v diferenciální diagnostice obtíží gynekologických pacientek. Řada pracovišť i soukromých ambulancí je vybavena nejen vaginální, ale i abdominální ultrazvukovou sondou. Přesto se transabdominální vyšetření (TAUZ – transabdominální ultrazvuk) dosud nestalo běžnou součástí vyšetřovacího schématu. Může však přinést řadu cenných informací např. v diferenciální diagnostice náhlých příhod břišních, chronické abdomino-pelvické bolesti nebo v onkogynekologickém stagingu.
Diagnostickou výtěžnost ultrazvuku výrazně zvyšuje znalost anamnestických dat, laboratorních výsledků a fyzikálního vyšetření, které by mělo ultrazvukovému vyšetření vždy předcházet.
Při transabdominálním vyšetření systematicky vyšetřujeme jednotlivé kvadranty břicha, začínáme v pravém horním kvadrantu (játra, pravá ledvina, vena portae, volná tekutina pod játry), pokračujeme levým horním (levá ledvina, slezina, v. lienalis), a poté se zaměříme na středové struktury epigastria (pankreas, velké cévy, hlavní tepenný kmen, vena portae). Pro zobrazení mezo- a hypogastria můžeme využít orientaci vyhledáním ilických svazků.
TAUZ – PRAVÝ HORNÍ KVADRANT
Zobrazení pravé ledviny i jater pomůže zadržení dechu v nádechu a sklopení abdominální UZ sondy směrem pod žeberní oblouk. Dále si lze pomoci i polohou na levém boku s pravou horní končetinou vzpaženou. Játra obvykle zobrazujeme v podélném řezu od levého k pravému jaternímu laloku a samostatně zobrazujeme jaterní hilus v podélném, příčném i šikmém zobrazení. Pro orientaci o strukturách v jaterním hilu nám poslouží zobrazení ligamentum hepatoduodenale s a. hepatica, v. portae a d. choledochus (obr. 1). Portální větve jsou obvykle v jaterním parenchymu ostře hyperechogenně konturované na rozdíl od hepatálních žil. Nejčastějším benigním nálezem v jaterním parenchymu jsou hemangiomy (obr. 2), pro něž však ultrazvuk není specifickou zobrazovací metodou, je třeba ověřit také CT, a prosté cysty. Jaterní metastázy mají typicky lehce hyperechogenní jádro s hypoechogenním neostře ohraničeným lemem, mohou se však lišit podle histotypu nádoru (obr. 3).
Ledvinu zobrazujeme příčně i podélně. Dopplerovské zobrazení pomůže odlišit renální cévy, především venu, od případné dilatace subrenálního ureteru nebo drobné dilatace renální pánvičky (obr. 4).
Volná tekutina
Volná tekutina v dutině břišní je nejčastěji zobrazena jako anechogenní separace ledviny a jater (obr. 5), nebo v levém hypochondriu jako separace sleziny a břišní nebo hrudní stěny.
Volnou tekutinu můžeme zobrazit i v dutině hrudní – opět jako anechogenní oblast. V tomto případě však nevidíme separaci ledviny a jater, na povrchu jater můžeme pozorovat bránici jako hyperechogenní vrstvu (obr. 6).
Cholecystolitiáza
Konkrementy ve žlučníku zjišťujeme často i náhodně. Žlučník lze vyšetřit nalačno, kdy je naplněn žlučí. Po jídle se žlučník kontrahuje a vyprazdňuje hypoechogenní náplň, je tedy obtížné jej zobrazit. Konkrement se zobrazuje jako oválný hyperechogenní útvar s akustickým stínem (obr. 7). Polohováním pacientky lze pozorovat, zda je konkrement volný, či zaklíněný.
Hydrops žlučníku
Zobrazujeme objemný žlučník s hypoechogenní náplní, v dlouhé ose 10 a více cm, stěna není rozšířena. Odlišit hydrops od dobře naplněného žlučníku u lačné pacientky může být obtížné.
Choledocholitiáza
Obraz je podobný cholecystolitiáze, hyperechogenní konkrement se zobrazuje na kontrastním pozadí anechogenního žlučovodu. Nepřímou známkou obstrukce konkrementem může být dilatace hepatocholedochu nad 6 mm.
Poranění jaterního parenchymu
Odpovídá struktuře hematomu nebo čerstvého krvácení v jiných lokalitách, často ve spojení s volnou tekutinou v dutině břišní. Intraparenchymální poranění se nejčastěji zobrazí v podobě intraparenchymové hemoragie – nehomogenního ložiska s vaskularizací v okolí, ne však v ložisku.
Subkapsulární hematom
Hypoechogenní srpkovitý lem podél okraje jater, lze vysledovat viscerální peritoneum, které přechází z povrchu jater na povrch hematomu. Okolní orgány – tenké kličky, kolon ascendent, transversum, volně kloužou po tomto hypoechogenním útvaru.
TAUZ – LEVÝ HORNÍ KVADRANT
Vyšetření začínáme zobrazením sleziny a levé ledviny. Slezina je uložena v podžebří, k jejímu zobrazení je nutný hluboký nádech pacientky a zadržení dechu v inspiriu. Využít lze i polohy na pravém boku. Nezvětšená slezina měří v dlouhé ose do 11 cm (obr. 8). Echogenita sleziny je stejná jako echogenita jater a kůry ledvin. Při slezinném hilu zobrazujeme také levý laterální pól omenta. Mediálně můžeme zobrazit naplněný žaludek jako okrouhlou nebo oválnou strukturu s hyperechogenním obsahem a hypoechogenním lemem (obr. 9).
Poranění sleziny
Podobně jako u jater jsou v parenchymu sleziny patrny hypoechogenní nepravidelné avaskulární struktury, vyšetřitelnost je někdy obtížná, může pomoci poloha na pravém boku.
Gastroenteritida
Prosáknutí stěny žaludku s rozšířením stěny nad 4–5 mm, event. prosáknutí stěny duodena, v kličkách často tekutý obsah – klička je dilatována hypoechogenním obsahem, někdy s patrnýmmi hyperechy.
TAUZ – STŘEDOVÉ STRUKTURY A SPOLEČNÉ A DIFUZNÍ JEVY
Vyšetření středových struktur epigastria zpravidla následuje po vyšetření obou hypochondrií. Začínáme příčným zobrazením na úrovni jaterního hilu a truncus coeliacus. V příčném zobrazení posoudíme homogenitu parenchymu pankreatu, všímáme si jednotlivých anatomických částí pankreatu (hlava, tělo, ocas). Při sklápění sondy můžeme zobrazit větvení truncus coeliacus v podobě velrybí ploutve (obr. 10). Ventrálně od pankreatu vidíme v. splenica, která ve střední čáře, nebo nepatrně napravo od ní splývá s v. mesenterica superior ve v. portae. Dorzálně od v. portae (pod ní) vidíme a. mesenterica superior v příčném průřezu, dále příčně aortu. Mezi těmito dvěma cévami (popřípadě o něco kaudálněji) zobrazíme komprimovanou levou renální žílu přebíhající aortu (obr. 11). Při pohybu sondou laterálně vpravo můžeme zobrazit lig. hepatoduodenale a v něm obsažené cévy (a. hepatica propria a v. portae) a ductus choledochus (viz obr. 1).
V zobrazení podélném vidíme aortu jako nekomprimovatelnou někdy pulzující pruhovitou anechogenní strukturu s hyperechogenním lemem, vpravo od ní při povolení tlaku pak zobrazíme dolní dutou žílu. Při tlaku sondy tato struktura v důsledku komprese mizí. V podélném zobrazení aorty hodnotíme odstup hlavních cévních kmenů – truncus coeliacus a a. mesenterica superior (obr. 12). V úhlu odstupu a. mesenterica superior může být přítomna vysoká retroperitoneální lymfadenopatie.
V dutině břišní pak zobrazíme kličky tenkého i tlustého střeva, lehce vlevo od střední čáry můžeme zobrazit koncentrickou strukturu žaludku (viz obr. 9), která může sloužit k navigaci pro zobrazení omenta.
Pankreatitida
Při dobrých akustických podmínkách je v počáteční fázi pankreas často bez detekovatelných změn, po hodinách se obraz vyvíjí – kontury pankreatu jsou neostré, pankreas nehomogenní, prosáklý, prosáklé je i okolí pankreatu. Může být patrna iritace duodena, v pokročilejších stadiích můžeme okolo pankreatu, případně i volně v břišní dutině detekovat volnou tekutinu, volná tekutina může být přítomna i v pleurálních dutinách.
Krvácení do peritoneální dutiny
Čerstvá krev je anechogenní, někdy hypoechogenní, nejlépe zobrazitelná v obou hypochondriích – jako separace ledviny a jater anechogenním pruhem (viz obr. 5) nebo separace sleziny od stěny břišní a hrudní. Koagula mohou být zaměněna za střevní kličky, zvláště u obézních pacientek se špatnou přehledností. Střídavý tlak sondy může pomoci k odlišení těchto struktur, stejně tak trpělivost při čekání na peristaltickou vlnu.
Krvácení do retroperitonea
Zobrazujeme separaci jednotlivých struktur retroperitonea smíšeně echogenními hmotami, nebo hypoechogenní masou v případě čerstvého krvácení.
Ileus
Střevní kličky jsou distendovány stagnujícím obsahem, který je většinou tekutý, peristaltika je obleněná až vymizelá. Při obstrukci můžeme naopak pozorovat usilovnou peristaltiku a distenzi nad překážkou, naopak za překážkou bývá střevo oplasklé. Za distenzi tenkého střeva lze považovat průměr větší než 2,5–3 cm (obr. 13), u tračníku je měření na UZ obtížné, lepší informaci podá nativní snímek břicha nebo CT s kontrastem. Občas lze pozorovat kyvadlovitou peristaltiku bez posouvání střevního obsahu. Můžeme se pokusit o zobrazení truncus coeliacus, a. a event. i v. mesenterica superior a v. portae, aby bylo možné vyloučit či potvrdit cévní příčinu.
Aneurysma břišní aorty
Lumen je rozšířené, vzhledem k velké variabilitě je těžké určit normální šíři (mezi 2–2,5 cm). Při podezření na aneurysma břišní aorty je vhodné srovnání šíře aorty supra- a subrenálně (myšleno vzhledem k výši ústí renálních tepen). Část vaku aneurysmatu bývá ztrombotizovaná (hypoechogenní až smíšeně echogenní srpek až prstenec uvnitř lumen), k diferenciaci trombu a volného průtočného lumen pomůže barevné mapování. V případě prosakování aneurysmatu jsou v retroperitoneu smíšeně echogenní masy, při masivním krvácení pak anechogenní čerstvá krev.
Renální kolika
Při zablokování konkrementu v pyelo-ureterálním přechodu lze vzácně konkrement sonograficky detekovat jako hyperechogenní útvar s dorzálním akustickým stínem, dále je patrna dilatace kalichopánvičkového systému – v centru ledviny jsou patrny anechogenní rozšířené kalichy a pánvička. Problémem může být odlišení parapelvických cyst, které mohou vypadat podobně. Při zaklínění konkrementu v močovodu lze jako nepřímou známku detekovat jen dilataci kalichopánvičkového systému.
Dilatace kalichopánvičkového systému
Dilataci kalichopánvičkového systému lze schematicky rozlišit ve 3 stupních. První – dilatace pánvičky, druhý – dilatace pánvičky i kalichů, třetí – dilatace s redukcí renálního parenchymu (obr. 14).
Pyelonefritida
Obraz nemusí být vůbec změněn, zejména v počátečním stadiu. Jinak lze pozorovat prosáknutí parenchymu se setřením hranice mezi kůrou a dření.
Poranění ledviny
V parenchymu hypoechogenní útvary, při subkapsulárním hematomu srpkovitý lem podél ledviny.
HYPOGASTRIUM
Apendicitida
Pro zobrazení apendixu je ideální využít lineární sondu. V pravém podbřišku je patrna tubulární nekompresibilní struktura navazující na cékum o průměru větším než 6 mm. Stěna iritovaného apendixu je prosáklá s vrstevnatým uspořádáním hypo- a hyperechogenních vrstev – na průřezu má podobu terče. Iritovaný apendix je většinou bez peristaltiky. Přítomnost peristaltiky pomáhá i při odlišení zdravého terminálního ilea od iritovaného apendixu. Při tlaku sondou pacient udává bolest. Při atypickém uložení apendixu je někdy prakticky nemožné jeho zobrazení. Někdy bývají při apendicitidě v ileocékální oblasti aktivované uzliny zobrazující se jako ovoidní hypoechogenní útvary do velikosti asi 10–15 mm. V některých případech, při positio pelvina apendixu, lze typický obraz zánětlivého postižení zobrazit i při transvaginálním ultrazvukovém vyšetření.
Divertikulitida, kolitida
U obou podobný obraz s prosáknutím stěny tračníku, šíře stěny větší než 4–5 mm, stěna je vrstevnatě uspořádaná. Při divertikulitidě může být v okolí patrný hypoechogenní ohraničený absces.
ZÁVĚR
Zvládnout techniku transabdominálního ultrazvukového vyšetření není obtížné. Každý gynekolog je navíc zvyklý abdominální sondu používat při ultrazvukovém vyšetření v těhotenství. Samotné vyšetření zpravidla zabere pouze několik minut, může však podat důležitou informaci jak ve smyslu negativním – nezobrazujeme jinou než případně gynekologickou příčinu obtíží, kdy dovolí soustředit se na další cílenou diagnostiku a léčbu, tak ve smyslu pozitivním – odhalit pravděpodobné negynekologické příčiny obtíží, a zajistit tedy adekvátní péči pro pacientku neprodleně.
Práce byla podpořena grantem IGA MZ ČR NS10566-3/2009.
MUDr. Michal Zikán, Ph.D.
Gynekologicko-porodnická klinika 1. LF UK a VFN
Apolinářská 18
128 00 Praha 2
e-mail: michal.zikan@lf1.cuni.cz
Zdroje
1. Berek, JS., et al. Novak’s gynecology. 13th ed. Philadelphia: Lippincott, Williams and Wilkins, 2002, 1432 p.
2. Fleischer, AC., et al. Sonography in obstetrics and gynecology: Principles and practice. 6th ed. New York: McGraw-Hill Medical, 2001, 1300 p.
3. Hofer, M. Sono Grundkurs. Stuttgart: Georg Thieme Verlag, 2002, 240 p.
4. Timmerman, D., et al. Ultrasound and endoscopic surgery in obstetrics and gynaecology – a combined approach to diagnosis and treatment. London: Springer, 2003, 344 p.
5. Timor-Tritsch, IE., et al. Transvaginal sonographic markers of tubal inflammatory disease. Ultrasound Obstet Gynecol, 1998, 12, p. 56–66.
Štítky
Detská gynekológia Gynekológia a pôrodníctvo Reprodukčná medicínaČlánok vyšiel v časopise
Česká gynekologie
![Číslo 4](https://www.prelekara.sk/media/cache/resolve/journal_issue/media/image_pdf/b0ce9f9cd22eb42c86900f78f5664ce3.jpeg)
2011 Číslo 4
- Mýty a fakta ohledně doporučení v těhotenství
- Ne každé mimoděložní těhotenství musí končit salpingektomií
- Je „freeze-all“ pro všechny? Odborníci na fertilitu diskutovali na virtuálním summitu
- I „pouhé“ doporučení znamená velkou pomoc. Nasměrujte své pacienty pod křídla Dobrých andělů
Najčítanejšie v tomto čísle
- Trikuspidální regurgitace u plodu
- Aplikace metody SNP array v prenatální diagnostice
- Transabdominální ultrazvukové vyšetření v gynekologii
- Současná klasifikace zhoubných nádorů v onkogynekologii – část I