Význam antifosfolipidových protilátek v porodnictví
The relevance of antiphospholipid antibodies in obstetrics
Aim and methodology: To provide a comprehensive review on new findings and current recommendations regarding antiphospholipid antibodies with particular emphasis on clinical impact on gestation. Conclusion: Antiphospholipid antibodies are an important risk factor for the development of a series of pregnancy-related complications. Early diagnosis and appropriate therapy can reduce the incidence of pregnancy loss and pregnancy-related complications.
Keywords:
antiphospholipid antibodies – antiphospholipid syndrome – lupus anticoagulant – anticardiolipin antibodies – anti-ß2-glycoprotein I antibodies
Autori:
Veronika Viktoria Matraszek 1
; Hynek Heřman 2
; Ilona Hromadníková 1,2
Pôsobisko autorov:
Oddělení molekulární bio logie a patologie buňky, 3. LF UK, Praha
1; Ústav pro péči o matku a dítě, 3. LF UK, Praha
2
Vyšlo v časopise:
Ceska Gynekol 2024; 89(3): 237-244
Kategória:
doi:
https://doi.org/10.48095/cccg2024237
Súhrn
Cíl a metodika: Představit ucelený přehled nových poznatků a aktuálních doporučených postupů týkajících se antifosfolipidových protilátek s důrazem zejména na jejich klinický dopad v těhotenství. Závěr: Antifosfolipidové protilátky představují důležitý rizikový faktor pro rozvoj celé řady těhotenských komplikací. Jejich včasnou diagnostikou a správně zvolenou terapií lze snížit incidenci těhotenských ztrát a závažných těhotenských komplikací.
Klíčová slova:
antifosfolipidové protilátky – antifosfolipidový syndrom – lupus antikoagulans – antikardiolipinové protilátky – anti-ß2-glykoprotein I protilátky
Úvod
Antifosfolipidové protilátky (APA) jsou heterogenní skupinou autoprotilátek, jejichž antigenním cílem jsou převážně plazmatické proteiny navázané na fosfolipidy zakotvené v mitochondriální nebo plazmatické membráně, méně často pak samotné membránové fosfolipidy [1]. Z klinického hlediska jsou nejvýznamnějšími APA lupus antikoagulans (LA), antikardiolipinové protilátky (ACLA) a protilátky proti ß2-glykoproteinu I (anti-ß2GPI).
LA tvoří soubor autoprotilátek způsobujících prodloužení fosfolipid-dependentních koagulačních časů in vitro. Standardně se stanovují v třístupňovém procesu, kdy jako první jsou provedeny dva screeningové testy:
1. aktivovaný parciální tromboplastinový čas (aPTT) stanovující funkci vnitřní koagulační kaskády,
2. test se zředěným jedem Russelovy zmije (dRVVT).
V návaznosti na to je proveden směsný test (při smíchání plazmy pacienta s komerčně dodávanou plazmou zůstane koagulační čas prodloužen) a dále pak test konfirmační (přidání nadbytku fosfolipidů do směsi způsobí zkrácení času) [2,3]. Výstupem je přítomnost, či nepřítomnost LA v séru. Diagnostika LA je ztížena u pacientů na antitrombotické terapii (UFH – nefrakcionovaný heparin, antagonisté vitaminu K a přímá perorální antikoagulancia), která může vést k falešně pozitivním, či falešně negativním výsledkům [2]. Antigenním cílem většiny LA jsou plazmatické proteiny (protrombin a ß2GPI) navázané na membránové fosfolipidy. Paradoxně má LA i přes antikoagulační působení in vitro obvykle prokoagulační efekt in vivo (způsobuje trombózu) [4].
ACLA jsou autoprotilátkami interagujícími s plazmatickými proteiny (zejména ß2GPI) navázanými na kardiolipin, lipid ve vnitřní mitochondriální membráně [4]. ACLA třídy IgM (imunoglobulin M) a IgG (imunoglobulin G) jsou stanovovány pomocí metody ELISA.
Anti-ß2GPI jsou autoprotilátky proti otevřené konformaci ß2GPI (J forma), který se váže pátou doménou (DV) na různé membránové fosfolipidy. Biologická funkce ß2GPI není zatím úplně objasněna, souvisí však s regulací komplementu a hemostázy. ß2GPI má prokagulační i antikoagulační účinek v závislosti na různých okolnostech a dále inhibuje adhezi a agregaci trombocytů vazbou na von Willebrandův faktor [5,6]. Stanovení anti-ß2GPI ve třídě IgM a IgG se provádí rovněž pomocí ELISA. I přes určitý překryv mezi LA, ACLA a anti-ß2GPI způsobený vazbou všech tří APA na ß2GPI může mít pacientka různé kombinace APA pozitivity (např. může být LA a/nebo ACLA pozitivní, ale anti-ß2GPI negativní atd.) [7].
APA se vyskytují zejména u pacientů s autoimunitními onemocněními (APS – antifosfolipidový syndrom, SLE – systémový lupus erythematodes, SSc – systémová sklerodermie, RA – revmatoidní artritida, SS – Sjögrenův syndrom, AAV – vaskulitidy s pozitivitou autoprotilátek proti cytoplazmě neutrofilních leukocytů) [8]. Častý výskyt je také u pacientů s maligními onemocněními (lymfomy, leukemie, karcinom plic, renální karcinom, gastrointestinální tumory, urogenitální tumory) a s infekcemi (hepatitida C, příušnice, zarděnky, infekce virem EBV – Epstein-Barrové, HIV – virem lidské imunitní nedostatečnosti a CMV – cytomegalovirem, tuberkulóza, lepra, salmonelóza, syfilis, borrelióza a další) [9,10]. Dále jsou APA asociovány i s užíváním některých léčiv (antiarytmika třídy I, antipsychotika, tricyklická antidepresiva, antikonvulziva, antihypertenziva, antibiotika, imunoterapeutika) [11]. Klinicky se APA projevuje trombofilním (hyperkoagulačním) stavem, což může vést k mikrovaskulární, žilní a/nebo tepenné trombóze, v těhotenství pak navíc ke komplikacím, jako jsou opakované spontánní potraty, nitroděložní úmrtí plodu, předčasný porod, oligohydramnion, preeklampsie, HELLP syndrom, fetální růstová restrikce podmíněná insuficiencí placenty či mrtvorozenost [12].
Antifosfolipidový syndrom
APS je autoimunitní onemocnění charakterizované přítomností APA a dále trombotickými či těhotenskými komplikacemi. V populaci se vyskytuje v prevalenci 40–50 případů na 100 000 obyvatel [13,14]. Rozlišujeme primární APS a sekundární APS, který je diagnostikován u pacientů s jinými autoimunitními chorobami (nejčastěji SLE). Vzácně se APS vyskytuje i u pacientů s maligními či infekčními onemocněními. Raritně vzniká také na základě užívání některých léčiv [15]. Diagnostika APS je založena na klinických a laboratorních kritériích. Historicky první ucelená diagnostická kritéria byla vytvořena v roce 1999 a v roce 2006 byla revidována, čímž vznikla tzv. revidovaná Sapporo kritéria (Sydney kritéria, rok 2006) [16]. Klinická kritéria zahrnují výskyt trombózy a/nebo těhotenských komplikací v anamnéze pacientky. Laboratorní kritéria zahrnují pozitivitu alespoň jedné z APA autoprotilátek: LA, ACLA a anti-ß2GPI (tab. 1) [16,17].
Nedávno byla vydána nová podrobnější diagnostická kritéria pro APS se skórovacím systémem (ACR – American College of Rheumatology a EULAR – European Alliance of Associations for Rheumatology, rok 2023) (tab. 2) [2,18]. Oproti Sydney kritériím z roku 2006 mají vyšší specificitu (99,0 vs. 86,0 %), ale nižší senzitivitu (84,0 vs. 99,0 %). Nově v rámci těchto kritérií byly podrobně specifikovány typy trombózy vč. predisponujících rizikových faktorů (tab. 3) a dále byly podrobně specifikovány těhotenské komplikace. Navíc byly zařazeny i méně obvyklé klinické projevy: livedo racemosa, nefropatie, plicní a adrenální hemoragie, patologické změny srdeční chlopně (nejčastěji mitrální chlopně) a trombocytopenie. V laboratorních kritériích je diferenciována v rámci skórovacího systému závažnost onemocnění na základě izotypu, výše titru a perzistence pozitivity APA. Nová diagnostická kritéria vznikla zejména za účelem standardizace výzkumu APS, ale není zatím jasné jejich využití v klinické praxi.
Katastrofický APS je nejzávažnější vzácná forma APS (< 1 % všech případů), charakterizovaný mnohočetnými trombózami a multiorgánovým selháním, má vysokou mortalitu [19]. Výjimkou však není ani výskyt APA u asymptomatických osob, které tvoří 1–5 % populace [20].
Trombotický a porodnický APS
Doporučené postupy ACR a EULAR dělí APS na trombotický APS (TAPS) a porodnický APS (OAPS) podle toho, zda žena prodělala trombózu, či nikoli [21,22]. Podkladem pro toto dělení jsou rozdíly v klinickém projevu (TAPS je rizikovější pro vznik trombózy a těhotenských komplikací než OAPS) a v patogenezi onemocnění [23,24]. Centrální úlohu v patogenezi APS hraje protein ß2GPI. V případě trombózy dochází nejprve k aktivaci endotelu např. infekcí v důsledku městnání krve či mechanického poškození, následně dochází k vazbě ß2GPI na aktivovaný endotel. Na neaktivovaný endotel se ß2GPI zpravidla neváže, výjimkami jsou placentární trofoblast a deciduální endoteliální buňky během těhotenství. U OAPS tím pádem není nutná primární aktivace nebo poškození endotelu [23]. APA obvykle způsobují poruchu remodelace spirálních arterií, zánět deciduy, zvýšený počet syncytiálních uzlů a vazbu C4d složky komplementu na apikální membránu syncytiotrofoblastu. Infarkty placenty (definované jako oblasti ischemické nekrózy choriových klků) byly rovněž pozorovány u některých APA pozitivních těhotných žen, ale samotný nález trombů v placentě byl málo častý [25]. Pro rozdílný mechanizmus účinku APA u OAPS a TAPS svědčí také in vitro pokusy, kdy pouze ACLA a anti-ß2GPI IgG izolované ze séra žen s OAPS měly inhibiční vliv na invazi trofoblastu. Izolované IgG žen s TAPS bez těhotenských komplikací v anamnéze tento efekt neměly [26].
Klinický význam má také izotyp ACLA a anti-ß2GPI. IgG jsou výrazněji asociovány s trombózou než IgM, nicméně souvislost s těhotenskými komplikacemi je u IgM přesto signifikantní [27–29]. Srovnatelně s tím jsou IgG ACLA přítomny častěji u TAPS, kdežto u pacientek s OAPS jsou častější IgM anti-ß2GPI [30]. Izolovaná pozitivita IgM je u TAPS vzácná, u OAPS se vyskytuje častěji [27].
Dalším parametrem ve stanovení klinického rizika je typ a četnost pozitivních APA. EULAR ve svých doporučených postupech rozděluje ženy na vysoce rizikové a nízce rizikové [22]. Vysoce rizikový profil obsahuje izolovanou LA pozitivitu, dvojitou APA pozitivitu v jakékoli kombinaci (LA, ACLA, anti-ß2GPI) či trojitou pozitivitu při dvou nebo více odběrech alespoň v 12týdenním odstupu nebo perzistentně vysoké titry APA. Do nízce rizikové skupiny jsou zařazeny ženy s izolovanou ACLA či anti-ß2GPI pozitivitou ve středním či nízkém titru. Toto dělení by mělo pomoci při rozhodování o terapii v nejednoznačných případech. Která konkrétní APA protilátka je nejvíce asociovaná s těhotenskými komplikacemi, však stále není jasné – někteří autoři se domnívají, že je to LA, jiní považují za hlavního viníka anti-ß2GPI [29,31,32].
Pro predikci rizika u APA pozitivních pacientek byly dosud vyvinuty tři modely: nejstarší Antiphospholipid Antibody Score (aPL-score), dále Global Antiphospholid Score (GAPSS) a adjusted GAPSS (aGAPSS) a nejnověji EUREKA [29,33,34]. GAPSS na rozdíl od aPL-score kromě pozitivity APA (LA, ACLA, anti-ß2GPI a anti-PS/PT – protilátek proti komplexu fosfatidylserin/protrombin) zohledňuje také přítomnost hyperlipidemie a hypertenze. aGAPSS je pak verzí GAPSS bez hodnocení pozitivity anti-PS/PT, které nejsou zahrnuty v diagnostických kritériích APS a běžně se netestují. Oba tyto modely se však zaměřují zejména na riziko trombózy u APA pozitivních pacientů, pouze EUREKA byla vyvinuta spíše pro předpověď rizika těhotenských komplikací. Kromě pozitivity jednotlivých APA bere EUREKA v potaz také jejich titry, zatím však nebyla validována [35].
Pacientky nesplňující diagnostická kritéria
V běžné klinické praxi se mnohdy setkáváme se ženami, které nesplňují diagnostická kritéria APS (NC-APS) nebo jsou APA séronegativní (SN-APS), přesto však mají klinické obtíže podobné APS [36–38]. Zatím nepanuje povšechná shoda na definicích těchto termínů, nicméně většina autorů považuje NC-APS za stav, kdy pacientka splňuje klinická či laboratorní diagnostická Sydney kritéria jen částečně. SN-APS je pak podskupinou NC-APS a nastává, když je klinický obraz vysoce suspektní pro APS, ale pacientka je opakovaně negativní na APA zahrnuté v diagnostických kritériích [36,37]. Tyto nové podskupiny APS pacientek jsou relevantní zejména v případě OAPS, kde jsou i nízké titry APA asociovány se vznikem těhotenských komplikací (na rozdíl od trombóz, kde pouze střední a vysoké titry jsou rizikové pro její vznik) [23,29,39]. Ženy s OAPS a nízkými titry APA navíc profitují ze standardní terapie během těhotenství (z některých studií vyplývá, že dokonce ve větší míře než ženy se středními či vysokými titry APA) [29,39].
Důležité je také zjištění, že hladina APA během těhotenství klesá (možným mechanizmem je hemodiluce či navázání APA v placentě) [40]. International Society on Thrombosis and Haemostasis (ISTH) proto doporučuje interpretovat výsledky APA během těhotenství s rozvahou a stanovit definitivní diagnózu APS až na základě měření provedeného 3 měsíce po porodu [2]. Otázka, jak postupovat u žen s hraniční APA pozitivitou zjištěnou během gravidity, bohužel není současnými doporučenými postupy zodpovězena. Shodují se však na tom, že i ženy s nízkými titry APA mohou být rizikové z hlediska výskytu těhotenských komplikací a že případnou terapii by měl stanovit ošetřující lékař na základě individuálních rizik [21,22].
Kromě standardně testovaných APA (ACLA, LA a anti-ß2GPI) existuje řada dalších APA, které nejsou součástí rutinních laboratorních testů. Pozornost byla v posledních letech věnována zejména protilátkám anti-PS/PT, dále protilátkám proti fosfatidylethanolaminu (anti-PE), proti fosfatidylserinu, proti fosfatidylinositolu, proti komplexu vimentin-kardiolipin a proti annexinu (anti-annexin V) [37,41]. Některé studie uvádějí, že ženy se séronegativním OAPS mají pozitivní jiné APA, než jsou uvedené v diagnostických kritériích (testovány byly anti-PS/PT, anti-PE a anti-annexin V) [42]. Vzhledem k nedostatku důkazů o přínosu testování nekonvenčních APA v klinické praxi není jejich rutinní testování v současnosti doporučováno [21,22].
Možnosti terapie
Zlatým standardem terapie APS během gravidity je kombinace nízkých dávek kyseliny acetylsalicylové (ASA) a nízkomolekulárního heparinu (LMWH). Dříve byl užíván UFH, nicméně u LMWH byl prokázán obdobný terapeutický účinek a bezpečnější profil, a proto je dnes preferován [43]. Doporučené postupy se shodují na dávce ASA v rozmezí 75–100 mg/den (dle ACR neexistuje dostatečný počet studií prokazujících, že by dávky ASA > 100 mg/den přinášely větší benefit) [21,22]. U LMWH se rozlišují dávky profylaktické (enoxaparin 40 mg/24 hod) a terapeutické (enoxaparin 1 mg/kg/12 hod) [21,22].
Doporučené postupy rozlišují v rámci terapie v graviditě tři skupiny pacientek: pacientky s TAPS, pacientky s OAPS a APA pozitivní pacientky nesplňující klinická kritéria APS [21,22]. Těhotné ženy s TAPS jsou nejvíce rizikové, a proto je jim v rámci terapie doporučena ASA a LMWH v terapeutické dávce. Tyto ženy většinou dlouhodobě užívají perorální antikoagulancia, je však důležité je vyměnit za LMWH, jakmile se potvrdí gravidita, protože antagonisté vitaminu K jsou teratogenní. Ženy s OAPS by měly být léčeny ASA a LMWH v profylaktické dávce. Společnost EULAR doporučuje při výskytu těhotenských komplikací i přes standardní terapii u OAPS zvýšení dávky LMWH z profylaktické na terapeutickou, ACR je však proti a raději doporučuje přidání dalšího léku (např. hydroxychlorochinonu) do kombinace [21,22]. U asymptomatických APA pozitivních těhotných žen je podávání ASA ve většině doporučených postupů ponecháno na zvážení lékaře dle dalších rizikových faktorů pacientky (vysoce rizikový APA profil, autoimunitní komorbidity, přítomnost kardiovaskulárních rizikových faktorů).
V současnosti je velmi diskutovaná léčba pomocí hydroxychlorochinu (HCQ). Jeho předpokládaným mechanizmem účinku je inhibice aktivace komplementu, částečná redukce inhibice migrace placentárních trofoblastů způsobená vazbou APA a rozpojení vazby mezi anti-ß2GPI a ß2GPI [44,45]. Výsledky retrospektivních studií jsou slibné a vyplývá z nich pozitivní efekt HCQ na snížení těhotenských ztrát [46]. Finální slovo v této oblasti však budou mít výsledky tří v současné době probíhajících velkých randomizovaných klinických studií HYPATIA, HIBISCUS a HYDROSAPL [47–49]. Společnosti EULAR a ACR však již nyní doporučují přidání HCQ k ASA a LMWH při refrakterním APS nereagujícím na standardní léčbu [21,22].
Mezi další terapeutické možnosti patří statiny, intravenózní imunoglobuliny (IVIG) a plazmaferéza. Pravastatin je v některých zemích doporučován v dávce 20 mg/den v případě výskytu preeklampsie či fetální růstové restrikce při standardní léčbě APS, nicméně ACR a EULAR ho zatím nedoporučují [50,51]. IVIG se v rámci terapie komplikací souvisejících s výskytem APA zkoumají dlouhodobě, avšak výsledky jsou i tak zatím nejednoznačné. Kvůli vysoké ceně rozhodně nepředstavují rutinní léčbu, nicméně v ojedinělých případech, zejména u katastrofického APS, mohou být použity [22]. Plazmaferéza se podobně jako IVIG využívá v terapii katastrofického APS, pro léčbu TAPS a OAPS se však nedoporučuje [22].
Pokud není indikace k předčasnému ukončení těhotenství (např. výskyt závažné preeklampsie a/nebo fetální růstové restrikce), měl by porod proběhnout v gestačním týdnu 39+0 (indukce nebo císařský řez), aby bylo možné s dostatečným předstihem vysadit antikoagulační léčbu [52]. Pacientky na terapeutické dávce LMWH mohou v 36.–37. gestačním týdnu přejít na terapeutické dávky UFH, jelikož má kratší biologický poločas, což je výhodné při předčasném porodu. Podávání UFH by pak mělo být ukončeno 24 hod před porodem pro umožnění podání epidurální anestezie a minimalizaci porodního krvácení. U pacientek na profylaktických dávkách LMWH by terapie měla být ukončena 12 hod před epidurální anestezií nebo porodem. Co se týče ASA, u žen s OAPS může být ASA vysazena kdykoli po 36. týdnu těhotenství (lehce se tím snižuje riziko krvácení), ženy s arteriální trombózou v anamnéze by však měly pokračovat v terapii ASA i během porodu [52].
Důležité je nezapomínat také na trombofylaxi během šestinedělí, kdy mají APA pozitivní ženy nejvyšší riziko trombózy [53]. Obecně je doporučeno u žen s OAPS pokračovat v terapii LMWH v profylaktické dávce (samostatně či v kombinaci s ASA) 6–12 týdnů po porodu a u žen s TAPS přejít po porodu na antagonisty vitaminu K (obvykle warfarin s cílovou hodnotou INR 2–3 – mezinárodní normalizovaný poměr) [21,22].
Závěr
V posledních letech došlo k mnoha změnám v diagnostickém a terapeutickém přístupu u APA pozitivních pacientek. Pro správnou péči v těhotenství je potřeba rozlišovat mezi OAPS a TAPS a u suspektních pacientek nesplňujících diagnostická kritéria APS zvážit na základě individuálních rizik přínos potenciální terapie. Ač je výskyt APA a potažmo APS v běžné populaci poměrně vzácný, důsledky v graviditě mohou být velmi závažné a je důležité jim předcházet.
Zdroje
1. McIntyre JA, Wagenknecht DR, Sugi T. Phospholipid binding plasma proteins required for antiphospholipid antibody detection – an overview. Am J Reprod Immunol 1997; 37 (1): 101–110. doi: 10.1111/j.1600-0897.1997.tb00198.x.
2. Devreese KM, de Groot PG, de Laat B et al. Guidance from the scientific and standardization committee for lupus anticoagulant/antiphospholipid antibodies of the International Society on Thrombosis and Haemostasis: update of the guidelines for lupus anticoagulant detection and interpretation. J Thromb Haemost 2020; 18 (11): 2828–2839. doi: 10.1111/jth.15047.
3. Tripodi A. Diagnostic challenges on the laboratory detection of lupus anticoagulant. Biomedicines 2021; 9 (7): 844. doi: 10.3390/bio- medicines9070844.
4. Oztürk MA, Haznedaroğlu IC, Turgut M et al. Current debates in antiphospholipid syndrome: the acquired antibody-mediated thrombophilia. Clin Appl Thromb Hemost 2004; 10 (2): 89–126. doi: 10.1177/107602960401000201.
5. McDonnell T, Wincup C, Buchholz I et al. The role of beta-2-glycoprotein I in health and disease associating structure with function: more than just APS. Blood Rev 2020; 39: 100610. doi: 10.1016/j.blre.2019.100610.
6. Hulstein JJ, Lenting PJ, de Laat B et al. beta2--Glycoprotein I inhibits von Willebrand factor dependent platelet adhesion and aggregation. Blood 2007; 110 (5): 1483–1491. doi: 10.1182/blood-2006-10-053199.
7. Devignes J, Smaïl-Tabbone M, Hervé A et al. Extended persistence of antiphospholipid antibodies beyond the 12-week time interval: association with baseline antiphospholipid antibodies titres. Int J Lab Hematol 2019; 41 (6): 726–730. doi: 10.1111/ijlh.13094.
8. El Hasbani G, Viola M, Sciascia S et al. Antiphospholipid antibodies in inflammatory and autoimmune rheumatic and musculoskeletal diseases beyond lupus: a systematic review of the available evidence. Rheumatol Ther 2021; 8 (1): 81–94. doi: 10.1007/s40744-020-00273-w.
9. Reinstein E, Shoenfeld Y. Antiphospholipid syndrome and cancer. Clin Rev Allergy Immunol 2007; 32 (2): 184–187. doi: 10.1007/s120 16-007-0003-1.
10. Asherson RA, Cervera R. Antiphospholipid antibodies and infections. Ann Rheum Dis 2003; 62 (5): 388–393. doi: 10.1136/ard.62.5.388.
11. Dlott JS, Roubey RA. Drug-induced lupus anticoagulants and antiphospholipid antibodies. Curr Rheumatol Rep 2012; 14 (1): 71–78. doi: 10.1007/s11926-011-0227-1.
12. Di Prima FA, Valenti O, Hyseni E et al. Antiphospholipid syndrome during pregnancy: the state of the art. J Prenat Med 2011; 5 (2): 41–53.
13. Duarte-García A, Pham MM, Crowson CS et al. The epidemiology of antiphospholipid syndrome: a population-based study. Arthritis Rheumatol 2019; 71 (9): 1545–1552. doi: 10.1002/art.40901.
14. Dabit JY, Valenzuela-Almada MO, Vallejo-Ramos S et al. Epidemiology of antiphospholipid syndrome in the general population. Curr Rheumatol Rep 2022; 23 (12): 85. doi: 10.1007/s11926021-01038-2.
15. Rahman A, Raimondo MG. Secondary Antiphospholipid Syndrome. In: Meroni P (ed). Antiphospholipid Antibody Syndrome. Rare Diseases of the Immune System. Cham: Springer 2015: 233–248.
16. Miyakis S, Lockshin MD, Atsumi T et al. International consensus statement on an update of the classification criteria for definite antiphospholipid syndrome (APS). J Thromb Haemost 2006; 4 (2): 295–306. doi: 10.1111/j.1538-7836.2006.01753.x.
17. Brandt JT, Triplett DA, Alving B et al. Criteria for the diagnosis of lupus anticoagulants: an update. On behalf of the Subcommittee on Lupus Anticoagulant/Antiphospholipid Antibody of the Scientific and Standardisation Committee of the ISTH. Thromb Haemost 1995; 74 (4): 1185–1190.
18. The American College of Rheumatology, The European Alliance of Associations for Rheumatology. 2023 ACR/EULAR antiphospholipid syndrome classification criteria. Ann Rheum Dis 2023; 82 (10): 1258–1270. doi: 10.1136/ard-2023-224609.
19. Asherson RA, Cervera R, de Groot PG et al. Catastrophic antiphospholipid syndrome: international consensus statement on classification criteria and treatment guidelines. Lupus 2003; 12 (7): 530–534. doi: 10.1191/096120 3303lu394oa.
20. Biggioggero M, Meroni PL. The geoepidemiology of the antiphospholipid antibody syndrome. Autoimmun Rev 2010; 9 (5): A299–A304. doi: 10.1016/j.autrev.2009.11.013.
21. Sammaritano LR, Bonnie LB, Chakravarty EE et al. 2020 American College of Rheumatology Guideline for the Management of Reproductive Health in Rheumatic and Musculoskeletal Diseases. Arthritis Rheumatol 2020; 72 (4): 529–556. doi: 10.1002/art.41191.
22. Tektonidou MG, Andreoli L, Limper M et al. EULAR recommendations for the management of antiphospholipid syndrome in adults. Ann Rheum Dis 2019; 78 (10): 1296–1304. doi: 10.1136/annrheumdis-2019-215213.
23. Meroni PL, Borghi MO, Grossi C et al. Obstetric and vascular antiphospholipid syndrome: same antibodies but different diseases? Nat Rev Rheumatol 2018; 14 (7): 433–440. doi: 10.1038/ s41584-018-0032-6.
24. Bramham K, Hunt BJ, Germain S et al. Pregnancy outcome in different clinical phenotypes of antiphospholipid syndrome. Lupus 2010; 19 (1): 58–64. doi: 10.1177/0961203309347 794.
25. Viall CA, Chamley LW. Histopathology in the placentae of women with antiphospholipid antibodies: a systematic review of the literature. Autoimmun Rev 2015; 14 (5): 446–471. doi: 10.1016/j.autrev.2015.01.008.
26. Poulton K, Ripoll VM, Pericleous C et al. Purified IgG from patients with obstetric but not IgG from non-obstetric antiphospholipid syndrome inhibit trophoblast invasion. Am J Reprod Immunol 2015; 73 (5): 390–401. doi: 10.1111/aji.12 341.
27. Kelchtermans H, Pelkmans L, de Laat B et al. IgG/IgM antiphospholipid antibodies present in the classification criteria for the antiphospholipid syndrome: a critical review of their association with thrombosis. J Thromb Haemost 2016; 14 (8): 1530–1548. doi: 10.1111/jth. 13379.
28. Chayoua W, Kelchtermans H, Gris JC et al. The (non-) sense of detecting anti-cardiolipin and anti-b2glycoprotein I IgM antibodies in the antiphospholipid syndrome. J Thromb Haemost 2020; 18 (1): 169–179. doi: 10.1111/jth.14 633.
29. Pregnolato F, Gerosa M, Raimondo MG et al. EUREKA algorithm predicts obstetric risk and response to treatment in women with different subsets of anti-phospholipid antibodies. Rheumatology (Oxford) 2021; 60 (3): 1114–1124. doi: 10.1093/rheumatology/keaa203.
30. Anunciación-Llunell A, Muñoz C, Roggenbuck D et al. Differences in antiphospholipid antibody profile between patients with obstetric and thrombotic antiphospholipid syndrome. Int J Mol Sci 2022; 23 (21): 12819. doi: 10.3390/ijms232112819.
31. Yelnik CM, Laskin CA, Porter TF et al. Lupus anticoagulant is the main predictor of adverse pregnancy outcomes in aPL-positive patients: validation of PROMISSE study results. Lupus Sci Med 2016; 3 (1): e000131. doi: 10.1136/lupus-2015-000131.
32. Saccone G, Berghella V, Maruotti GM et al. Antiphospholipid antibody profile based obstetric outcomes of primary antiphospholipid syndrome: the PREGNANTS study. Am J Obstet Gynecol 2017; 216 (5): 525.e1–525.e12. doi: 10.1016/j.ajog.2017.01.026.
33. Otomo K, Atsumi T, Amengual O et al. Efficacy of the antiphospholipid score for the diagnosis of antiphospholipid syndrome and its predictive value for thrombotic events. Arthritis Rheum 2012; 64 (2): 504–512. doi: 10.1002/art. 33340.
34. Sciascia S, Sanna G, Murru V et al. GAPSS: the Global Anti-Phospholipid Syndrome Score. Rheumatology (Oxford) 2013; 52 (8): 1397–1403. doi: 10.1093/rheumatology/kes388.
35. Del Barrio-Longarela S, Martínez-Taboada VM, Blanco-Olavarri P et al. Does adjusted Global Antiphospholipid Syndrome Score (aGAPSS) predict the obstetric outcome in antiphospholipid antibody carriers? A single-center study. Clin Rev Allergy Immunol 2022; 63 (2): 297–310. doi: 10.1007/s12016-021-08 915-9.
36. Pires da Rosa G, Bettencourt P, Rodríguez--Pintó I et al. “Non-criteria” antiphospholipid syndrome: a nomenclature proposal. Autoimmun Rev 2020; 19 (12): 102689. doi: 10.1016/j.autrev. 2020.102689.
37. Martínez-Taboada VM, Blanco-Olavarri P, Del Barrio-Longarela S et al. Non-criteria obstetric antiphospholipid syndrome: how different is from Sidney criteria? A single-center study. Biomedicines 2022; 10 (11): 2938. doi: 10.3390/biomedicines10112938.
38. Conti F, Andreoli L, Crisafulli F et al. Does seronegative obstetric APS exist? “pro” and “cons”. Autoimmun Rev 2019; 18 (12): 102407. doi: 10.1016/j.autrev.2019.102407.
39. Chighizola CB, Raimondo MG, Comerio C et al. The risk of obstetric complications and the effects of treatment in women with low titer and medium-high titer anti-phospholipid antibodies. Arthritis Rheumatol 2016; 68 (S10): Abstract 1074.
40. Yelnik CM, Porter TF, Branch DW et al. Brief report: changes in antiphospholipid antibody titers during pregnancy: effects on pregnancy outcomes. Arthritis Rheumatol 2016; 68 (8): 1964–1969. doi: 10.1002/art.39668.
41. Pignatelli P, Ettorre E, Menichelli D et al. Seronegative antiphospholipid syndrome: refining the value of „non-criteria” antibodies for diagnosis and clinical management. Haematologica 2020; 105 (3): 562–572. doi: 10.3324/ haematol.2019.221945.
42. Mekinian A, Bourrienne MC, Carbillon L et al. Non-conventional antiphospholipid antibodies in patients with clinical obstetrical APS: prevalence and treatment efficacy in pregnancies. Semin Arthritis Rheum 2016; 46 (2): 232–237. doi: 10.1016/j.semarthrit.2016.05.006.
43. Hamulyák EN, Scheres LJ, Marijnen MC et al. Aspirin or heparin or both for improving pregnancy outcomes in women with persistent antiphospholipid antibodies and recurrent pregnancy loss. Cochrane Database Syst Rev 2020; 5 (5): CD012852. doi: 10.1002/14651858.CD012852.pub2.
44. Fierro JJ, Velásquez-Berrío M, Ospina A et al. The effects of hydroxychloroquine and its promising use in refractory obstetric antiphospholipid syndrome. Rheumatol Int 2024; 44 (2): 223–234. doi: 10.1007/s00296-023-054 57-5.
45. Albert CR, Schlesinger WJ, Viall CA et al. Effect of hydroxychloroquine on antiphospholipid antibody-induced changes in first trimester trophoblast function. Am J Reprod Immunol 2014; 71 (2): 154–164. doi: 10.1111/aji.12 184.
46. Tian Y, Xu J, Chen D et al. The additional use of hydroxychloroquine can improve the live birth rate in pregnant women with persistent positive antiphospholipid antibodies: a systematic review and meta-analysis. J Gynecol Obstet Hum Reprod 2021; 50 (8): 102121. doi: 10.1016/j.jogoh.2021.102121.
47. Schreiber K, Breen K, Cohen H et al. Hydroxychloroquine to Improve Pregnancy Outcome in Women with AnTIphospholipid Antibodies (HYPATIA) protocol: a multinational randomized controlled trial of hydroxychloroquine versus placebo in addition to standard treatment in pregnant women with antiphospholipid syndrome or antibodies. Semin Thromb Hemost 2017; 43 (6): 562–571. doi: 10.1055/s-0037-1603359.
48. Belizna C, Pregnolato F, Abad S et al. HIBISCUS: hydroxychloroquine for the secondary prevention of thrombotic and obstetrical events in primary antiphospholipid syndrome. Autoimmun Rev 2018; 17 (12): 1153–1168. doi: 10.1016/j.autrev.2018.05.012.
49. Mekinian A, Vicaut E, Cohen J et al. Hydroxychloroquine to obtain pregnancy without adverse obstetrical events in primary antiphospholipid syndrome: French phase II multicenter randomized trial, HYDROSAPL. Gynecol Obstet Fertil Senol 2018; 46 (7–8): 598–604. doi: 10.1016/j.gofs.2018.06.008.
50. Cáliz RC, Del Campo Fontecha PD, Izquierdo MG et al. Recommendations of the Spanish rheumatology society for primary antiphospholipid syndrome. Part II: obstetric antiphospholipid syndrome and special situations. Reumatol Clin (Engl Ed) 2020; 16 (2 Pt 2): 133–148. doi: 10.1016/j.reuma.2018.11.004
51. Lefkou E, Mamopoulos A, Dagklis T et al. Pravastatin improves pregnancy outcomes in obstetric antiphospholipid syndrome refractory to antithrombotic therapy. J Clin Invest 2016; 126 (8): 2933–2940. doi: 10.1172/JCI86 957.
52. Lockwood CJ, Lockshin MD. Antiphospholipid syndrome: obstetric implications and management in pregnancy. In: Post T (ed). UpToDate. Waltham, Mass.: UpToDate 2023 [online]. Available from: www.uptodate.com.
53. Alijotas-Reig J, Esteve-Valverde E, Ferrer-Oliveras R et al. The European Registry on Obstetric Antiphospholipid Syndrome (EUROAPS): a survey of 1000 consecutive cases. Autoimmun Rev 2019; 18 (4): 406–414. doi: 10.1016/j.autrev.2018.12.006.
Štítky
Detská gynekológia Gynekológia a pôrodníctvo Reprodukčná medicínaČlánok vyšiel v časopise
Česká gynekologie
![Číslo 3](https://www.prelekara.sk/media/cache/resolve/journal_issue/media/image_pdf/7dac9755f5c559e9c921fd8fcf2809c5.jpg)
2024 Číslo 3
- Mýty a fakta ohledně doporučení v těhotenství
- Ne každé mimoděložní těhotenství musí končit salpingektomií
- Je „freeze-all“ pro všechny? Odborníci na fertilitu diskutovali na virtuálním summitu
- I „pouhé“ doporučení znamená velkou pomoc. Nasměrujte své pacienty pod křídla Dobrých andělů
Najčítanejšie v tomto čísle
- Chronická endometritida – stále diskutovaný problém u neplodných žen
- Význam antifosfolipidových protilátek v porodnictví
- Cisársky rez na žiadosť – kontroverzná požiadavka či právo pacientky?
- Factors infl uencing delivery in women with multiple fetus pregnancy