Personalizovaná medicína – realita, mýtus, fikce?
Autori:
Vladimír Palička
Pôsobisko autorov:
Ústav klinické biochemie a diagnostiky
; Univerzita Karlova v Praze, Lékařská fakulta a Fakultní nemocnice Hradec Králové
Vyšlo v časopise:
Čas. Lék. čes. 2010; 149: 460-461
Kategória:
Přehledový článek
Zadáme-li do některého z běžně užívaných medicínských vyhledávačů odborných článků heslo „Personalized Medicine“, dostaneme jistě více než 5000 odkazů, z nichž obvykle kolem 1000 jsou odkazy na články publikované letos, přesněji řečeno v prvních devíti měsících tohoto roku. Není pochyb o tom, že jde o žhavé medicínské téma, ať již je chceme či nechceme přijmout a ať je považujeme za seriózní a vědecké a nové, či za pouhý módní výstřelek, který nepřináší nic nového. Oba tyto extrémy mají své zastánce a odpůrce.
Je nepochybné, že již názory Hippokrata či Paracelsa jasně definovaly to, co je dnes označováno za personalizovanou medicínu – správná léčba pro správného pacienta ve správný čas (1). Toto paradigma zůstává stále platné a je proto možné zastávat názor, že personalizovaná medicína nepřináší nic nového. Je ale skutečností, že medicína svým stálým pokrokem přináší možné pohledy a nové možnosti. Výrazným zlomem byl vstup genomiky do aplikované medicínské praxe. V roce 2006 tehdejší senátor Barack Obama předložil Senátu USA „Genomic and Peronalized Medicine Act“, v roce 2007 doplněný spoluautorstvím senátora Richarda Burra. Záměrem těchto senátních návrhů bylo zavedení především farmakogenomických testování jednotlivých pacientů s cílem předejít nežádoucím vedlejším účinkům léků (2). V dosavadním farmakogenetickém výzkumu předtím dominovala snaha o zjišťování efektu léčby a jejích vedlejších účinků především ve velkých populačních studiích, koncipovaných dle zásad medicíny založené na důkazech. Pouze v některých případech byly soubory členěny dle etnických skupin, zcela výjimečně však dle individuální situace pacienta. Barack Obama ve svém vystoupení uvedl mimo jiné: „V posledním desetiletí jsme odhalili mnohá tajemství DNA a RNA. Vědci využili tyto genetické znalosti pro léčebné postupy a vytvářejí mosty mezi laboratorním výzkumem a lůžkem pacienta.“ Senátor Edward Kennedy vyjádření doplnil slovy: „Jsme v nové éře rozvoje přírodních věd, ale žádná oblast výzkumu nepředstavuje větší přísliby, než oblast personalisované medicíny“ (3).
Některé postupy a návrhy zastánců personalizované medicíny se začaly prosazovat i do vyhlášek a nařízení. Oficiální stanovisko FDA považuje rozvoj znalostí v personalizované medicíně a především farmakogenomice za zcela zásadní a postupně zavádí doporučení o farmakogenetickém testování i do povinných informací v příbalových letácích léků. Slibuje si přitom od rozvoje personalizované medicíny a farmakogenomiky nejen zlepšení péče o nemocné, ale i prokazatelné ekonomické přínosy, tedy úspory (4). Edward Abrahams, výkonný ředitel Personalized Medicine Coalition, ve svém popisu základních bodů, kritických v rozvoji personalizované medicíny v každém z nich uvádí také možné finanční úspory v léčebné péči (5):
- přesun od léčby k prevenci. Již dnes je známo nejméně 1300 genetických testů popisujících riziko vzniku syndromů a chorob. Některé z nich slibují možnost cílené prevence, léčby nebo časnějšího záchytu.
- výběr optimální terapie. Dle některých údajů FDA je stávající léčba účinná jen asi u poloviny léčených.
- omezení nepříznivých vedlejších účinků léků. V současnosti je 5,3 % všech hospitalizací v USA vyvoláno vedlejšími účinky léčby.
- zvýšení kompliance pacientů a adherence k léčbě.
- zkrácení potřebné doby klinických studií a jejich ceny.
- znovuoživení zájmu o léky, které neprošly klinickými studiemi, protože byly podávány neselektované populaci.
Všechny tyto velmi optimistické předpovědi a odhady brzy narazily na daleko větší složitost problematiky. Nelze pochopitelně jednoduše převést genetickou informaci do klinické praxe a aplikace. Velmi složité jsou vztahy genotypu a fenotypu, souhra kauzálních mutací, epigenetické změny a vliv zevního prostředí (6). Dobře lze toto racionální vystřízlivění pozorovat na příkladu využití farmakogenetiky při léčby antikoagulancii warfarinového typu. Původní optimistické předpovědi, že molekulárně biologické vyšetření cytochromu P450 (konkrétně CYP2C9) a podjednotky enzymového komplexu vitamin K-epoxidreduktázy (VKORC1), které sumárně vysvětlují nejméně 50 % interindividuální variability v dávkování warfarinu, zásadně ovlivní dávkování a zamezí relativně častému „předávkování“ či „poddávkování“, především v počátečním nastavení dávkovacího schématu, se ukázaly jako předčasné. Tato genetická vyšetření byla přitom jedna z prvních, která již zmiňovaná aktivita FDA doporučila zavádět do příbalových letáků léku. Je popsáno více než 30 genů s tisíci polymorfismy, které do metabolismu účinku warfarinu zasahují. Nelze pominout vliv prostředí, fenotypu, komorbidity, onemocnění jiných orgánů a mnoho dalších vlivů. Bude evidentně potřeba ještě mnoha dalších studií, než bude plošné farmakogenetické testování přínosné (7, 8). Nelze popřít, že všechny fáze osudu léku v organismu, tedy to, co je označováno ADME (absorb, distribute, metabolize, eliminate), jsou geneticky ovlivněny. Mnohdy však hraje roli i mikrobiální osídlení střeva, složení stravy a kupř. obsah fytoestrogenů ve stravě (9). I změny genomu, mnohdy označované jako epigenetika, či v případě léků jako farmakoepigenomika mají nepopiratelný význam. Zatímco v předcházejících letech jsme se zaměřovali především na hledání odpovídajících alel a s nimi spojených efektů, dnešní farmakoepigenomika sleduje především metylaci histonů, nesčetné kombinace posttranslační modifikace histonových proteinů a význam nekódujících RNA, zvláště krátkých regulatorních miRNA. V budoucnu lze očekávat sledování epigenetických změn reagujících na environmentální situaci, ale i potenciální možnosti přenosu takových epigenetických změn do další generace (10).
Nezanedbatelnou roli musí hrát etický přístup. Rozvoj personalizované medicíny nesmí vzbuzovat předčasné falešné naděje, slibující zlomový pokrok a vše řešící objevy. Nesmí být zneužit ke komerčním účelům a produkci informací bez řádné klinické aplikace a odborné konzultace (6). Poměr risk/benefit musí být vždy konfrontován se stávajícími alternativami a respektováno musí být především hledisko pacienta (11). Rozvoj ale nesmí být zbrzděn tím, že ne všechny poznatky lze ihned obrátit do přímého klinického využití. Skrývá v sobě velký vědecký, medicínský i ekonomický potenciál. Již dnes je řada poznatků z oblasti personalizované medicíny aplikována přímo v klinické praxi. Velký pokrok byl dosažen především v onkologii a cílené léčbě tumorů. Mezi biomarkery s prokázaným efektem jsou dnes řazeny (12):
- aktivační mutace kinázových genů (EGFR, HER2, KRAS, KIT),
- mutace BRCA1 a BRCA2 genů v predikci reakce na léčbu,
- genové podklady reakce na adjuvantní chemoterapii karcinomu prsu,
- genetické variace enzymů ovlivňujících metabolismus léků a jejich toxicitu (především v oblasti rodiny cytochromu P450),
- promotorové metylace v predikci odpovědi na chemoterapii alkylačními léky.
Velmi potřebná je další edukace, a to pregraduální i postgraduální (13), nevyhnutelně zaměřená na lékaře v terénu a současně změna zdravotnických systémů se snahou o jiný přístup, nové standardy a standardní postupy (14) i jiné statistické přístupy a hodnocení výsledků (15). Personalizován musí být i přístup k pacientům s genetickou informací, kteří mají obavy o svou další léčbu či o dostatečnou ochranu soukromých informací (16).
Je-li tedy personalizovaná medicína definována jako péče o pacienta a jeho chorobu nebo riziko jejího vzniku podložená molekulárními analýzami s cílem získání optimálního medicínského výstupu pro jednotlivého pacienta, zlepšujícího kvalitu jeho života a zdraví a potenciálně vedoucí k úspoře nákladů na zdravotnictví (http://www.personalizedmedicinecoalition.org), je nepochybně jednou z cest budoucího zdravotnictví a jeho rozvoje.
Práce byla podpořena výzkumným záměrem MZO 00179906.
Adresa pro korespondenci:
prof. MUDr. Vladimír Palička, CSc., dr.h.c.
Ústav klinické biochemie a diagnostiky LF UK a FN
Sokolská 581, 500 05 Hradec Králové
e-mail: palicka@lfhk.cuni.cz
Zdroje
1. Steele FR. Personalized medicine): something old, something new. Person Med 2009; 6(1): 1–5.
2. Lee SS-J, Mudaliar A. Racing Forward: The Genomics and Personalized Medicine Act. Science 2009; 323(5912): 342.
3. Ginsburg GS, Willard HF. Genomic and personalized medicine): foundations and applications. Translat Res 2009; 154(6): 277–287.
4. Hamburg M. Bringing home the genome): the US FDA’s role in realizing personalized medicine. Person Med 2010; 7(3): 239–242.
5. Laurence J. Getting personal: the promises and pitfalls of personalized medicine. Translat Res 2009; 154(6): 269–271.
6. Goetz P. Využití individuálních genomických znalostí. Čas Lék čes 2009; 148(7): 29.
7. Tomek A, Maťoška V, Kumstýřová RT, Táborský L. Využití farmakogenetiky při léčbě warfarinem. Vnitř.Lék. 2009; 55(6): 565–569.
8. Vašků A. Využití farmakogenetiky při léčbě warfarinem – editorial. Vnitř Lék 2009; 55(6): 541.
9. Wilson ID. Drugs, bugs, and personalized medicine: Pharmacometabolomics enters the ring. Proc Natl Acad Sci 2009; 105(34): 14187–14188.
10. Ingelman-Sundberg M, Gomez A. The past, present and future of pharmacoepigenomics. Pharmacogenomics 2010; 11(5): 625–627.
11. Hansson MG. Taking the patient’s side: the ethics of pharmacogenetics. Person Med 2010; 7(1): 75–85.
12. Ma BBY, Loong H. Personalized cancer therapy coming of age): clinical highlights in 2009 and future directions. Person Med 2010; 7(2): 121–124.
13. Salari K. The Dawning Era of Personalized Medicine Exposes a Gap in Medical Education. PLoS Medicine 2009; 6(8): e1000138.
14. Dovning GJ. Key aspects of health system change on the path to personalized medicine. Translat Res 2009; 154(6): 272–276.
15. Pander J, Wessels JAM, Mathijssen RHJ, Gelderblom H, Guchelaar HJ. Pharmacogenetics of tomorrow): the 1 + 1 = 3 principle. Pharmacogenomics 2010; 11(7): 1011–1017.
16. Voora D, Gage BF. Is primary care ready for pharmacogenetics? Pharmacogenomics 2006; 7(1): 1–3.
Štítky
Adiktológia Alergológia a imunológia Angiológia Audiológia a foniatria Biochémia Dermatológia Detská gastroenterológia Detská chirurgia Detská kardiológia Detská neurológia Detská otorinolaryngológia Detská psychiatria Detská reumatológia Diabetológia Farmácia Chirurgia cievna Algeziológia Dentální hygienistkaČlánok vyšiel v časopise
Časopis lékařů českých
![Číslo 10](https://www.prelekara.sk/media/cache/resolve/journal_issue/media/image_pdf/91dc511a127547dd0df6e64eb98ad814.jpeg)
- Metamizol jako analgetikum první volby: kdy, pro koho, jak a proč?
- Parazitičtí červi v terapii Crohnovy choroby a dalších zánětlivých autoimunitních onemocnění
- Tramadol a paracetamol v tlumení poextrakční bolesti
- Fixní kombinace paracetamol/kodein nabízí synergické analgetické účinky
- Je použití metamizolu během prvního trimestru gravidity bezpečné?
Najčítanejšie v tomto čísle
- Význam TDM, fenotypizace a genotypizace pro správné dávkování léčiv
- Profesor MUDr. Jiří Homolka, DrSc. šedesátiletý
- Dědičné trombofilie – doporučení k provádění genetických testů v klinické praxi
- Farmakogenetické aspekty současné medikamentózní léčby